Author: zk
Company: Daimonologie

B 46		(Kahn App. I)

1	[Říkal, že] mínění je posvátná choroba, a zrak [že] klame.

Díogenés Laertios, Vitae philosophorum IX, 7  (A 1, 7)

    Mínění je tady vyjádřeno archaickým výrazem oiésis, který užívá ještě i Platón, vedle u něj už běžnějšího výrazu doxa. U Hérakleita ovšem na rozdíl od Platóna nenacházíme nic o tom, že by protikladem nebo vyšším stavem oproti mínění bylo nějaké “poznání, vědění” (epistémé), které by se vztahovalo ke skutečné jsoucnosti ve smyslu idejí. Protikladem mínění se zdá být “vědomí, rozvaha” (to fronein, sófronein), “společné” (xynon, B 113) a přirozenost (B 1, B 123). Mínění Hérakleitos nazývá posvátnou chorobou. Má na mysli epilepsii, jejíž záchvat vyděluje ze společného ještě razantněji než spánek (B 89), a která je v antice chápána jako ‘náboženské postižení’. Doslovnému překladu dáváme přednost proto, že možná představuje narážku na “nejváženějšího člověka” ze zlomku B 28.1, který “rozpoznává a střeží zdánlivé věci”. Mínění je ztrátou vědomí. Platí také opak: pominutí smyslů je zdrojem mínění. Hérakleitos ctí jednotu smyslů (B 55).
    Zrak klame. Je to asi ozvěna jiného Hérakleitova výroku. Použité slovo pro zrak (horasis) bychom mohli chápat možná spíš jako “pohled, zjev”. Věta by pak vyzněla spíš ve smyslu českého úsloví zdání klame. Za to ovšem nemohou oči, ale zaslepenost těch, kteří očima pozorují spánek (B 21), svůj sen o světě.